Traducerea Și adaptarea: veverița_bc & CerealKiller @ www.titrări.ro
Vrei să facem o plimbare împreună?
...continuă să protesteze împotriva prezenței unui agresor sexual dovedit
în cartierul lor.
Michelle Betler are amănunte.
Mulțumesc, Rick. Sunt aici, în Woodward Court,
liniștita străduță rezidențială
care a devenit centrul controversei
de când Ronald James McGorvey, de 48 de ani, a revenit aici
după ce a ispășit o condamnare de doi ani
pentru expunere indecentă în fața unui minor.
În ultimele zile, o organizație
cunoscută drept Comitetul Părinților Îngrijorați
a început să împartă acești fluturași prin comunitate
avertizându-i pe vecini în privința a ceea ce ei numesc, citez,
"Agresor periculos în mijlocul nostru".
Nu-mi place să-l știu atât de aproape de familia mea.
Cred că e revoltător. Această zonă are prea mulți copii
pentru ca un agresor sexual să se poată muta în cartier.
Nu cred că este o idee bună.
Mă sperie. Mă înfurie puțin.
Aș avea o problemă dacă l-aș vedea pe stradă.
E ca și când un alcoolic ar lucra într-un bar.
Nu merg bine împreună.
Termenii eliberării condiționate
îi interzic în mod explicit domnului McGorvey
să se afle la mai puțin de 90 de metri de orice teren de joacă,
școală sau zonă de recreere unde se adună de obicei copiii.
Aceste condiționări par a fi o slabă consolare
pentru părinții ai căror copii se joacă și merg la școală
în această comunitate până nu de mult liniștită,
și care, în zilele și săptămânile următoare
vor spera la ce e mai bine dar se vor pregăti pentru ce e mai rău.
Rick, preia legătura.
MICI COPII
Soțul meu și cu mine am avut o adevărată experiență spirituală.
Am făcut un tratament intens la saună
- Haide, termină. - Nu, ascultă-mă.
A fost în timpul vacanței noastre în Cabo și mai erau încă opt cupluri
și o femeie mayașă.
O zeiță, pur și simplu o zeiță.
- Avea... - Trebuie să nască în septembrie.
Crede că-și va lua liber trei luni,
apoi vine Crăciunul, apoi se întoarce la serviciu la începutul anului.
Te rog.
Peste șase luni va fi chiar aici, pe banca asta, cu noi.
Prietena mea Beth spunea că ceea ce a făcut ea
a fost să îl ia cu ea de fiecare dată când mergea la baie.
- Mi se pare ciudat. - Da, asta i-am spus și eu lui Beth.
Este Oedipal.
Ce atâta grabă?
Deși, trebuie să recunosc, când îl schimbam pe Christian,
am deschis scutecul și era uriașă!
Ca a unui adult.
Zâmbind politicos, pentru a masca o senzație familiară de disperare,
Sarah și-a impus să gândească asemeni unui antropolog.
Era un cercetător, studiind comportamentul femeilor tipice din mediul suburban.
Nu erau organice?
Ea însăși nu era o femeie suburbană.
Troy, încetează!
Paul și cu mine făceam sex noaptea trecută
și eu am ațipit în timp ce o făceam.
Se mai întâmplă.
Da, presupun. Dar când m-am trezit și mi-am cerut scuze
el a zis că nici măcar nu observase.
Știi ce ar trebui să faci?
Să rezervi o perioadă specifică de timp pentru asta.
Așa facem, Louis și cu mine, în fiecare marți seara la 9:00.
"Fie că vrei sau nu" s-a gândit Sarah,
ochii ei îndreptându-se încet către spațiul de joacă.
Chiar și la un spațiu de joacă așa de mic
Lucy nu interacționa prea mult cu ceilalți copii.
Sarah nu prea știa de ce s-au mai obosit măcar să vină până aici,
cu excepția faptului că probabil și-ar fi pierdut mințile
închisă toată ziua în casă
cu această micuță persoană de nerecunoscut.
Gustarea de dimineață era la 10:30 fix,
E timpul pentru gustare!
un regim instituit și supravegheat de Mary Ann,
care considera că respectarea rigidă a unui program
era nu doar cheia către un mariaj sănătos,
dar, de asemenea, și către o creștere mai bună a copiilor.
- Eu o iau pe asta! - Eu o vreau pe aia!
- Pot s-o fac? - Da. Gata?
Mămico...
unde mi-e gustarea?
Îmi pare rău, scumpo. Mămica n-o găsește.
- Am uitat batoanele de orez. - Sărăcuța de tine.
- Sunt sigură că sunt aici pe undeva. -A doua oară săptămâna asta.
Ei bine, cine va putea să țină evidența tuturor lucrurilor?
- Mămică rea! Mămică rea! - Calmează-te, te rog.
Nu mă calmez! Îmi vreau gustarea!
Bine, știi ceva?
Nu e aici, bine? Uită-te și tu.
Stai!
Tory, scumpule, dă-i lui Lucy peștișorii tăi aurii.
Nu!
Troy Jonathan, dă-mi peștișorii ăia!
Dar mamă, sunt ai mei.
Nu-mi răspunde obraznic. Poți să împarți cu sora ta.
Troy are peștișori aurii pentru tine. Du-te și stai jos.
Sunt mai mult de 10.
- E grozav. - Uite ce mare e.
Îți mulțumesc, Mary Ann, m-ai salvat.
N-a fost nimic. Doar că nu-mi place să o văd cum suferă.
Poate că ar trebui să faci o listă și să o lipești de ușă,
să fie ultimul lucru pe care să-l vezi înainte să ieși din casă.
Eu așa fac.
Da, mersi. E o propunere de foarte mare folos.
Cu plăcere.
Bea-ți sucul.
Iar ești avionul?
Uite.
Acum trebuie să faci ca mine.
Regele balului.
Dumnezeule, s-a întors.
Sarah urmări privirile celorlalte
până la intrarea în terenul de joacă,
nerăbdătoare să-l zărească în sfârșit pe regele balului,
chipeșul și misteriosul tată tânăr
care, timp de câteva săptămâni primăvara trecută, devenise un obișnuit
al terenului de joacă de pe strada Walker,
înainte să înceteze subit a mai apărea.
Nu am nevoie de odihnă. Am nevoie să mă dau cu avionul.
Plecarea sa lăsase un gol în viețile emoționale
ale lui Cheryl, Theresa și Mary Ann.
Nu trecea o zi fără că vreuna din ele să facă speculații
privind motivul absenței sale și momentul probabil al reîntoarcerii lui.
Păzea că vin. Nu-i loc pentru amândoi, Diesel.
Ai făcut-o din nou.
Urăsc motoarele pe aburi.
Când mă întorc, te ciupesc cu cleștii mei.
Da? Ei bine,
când mă întorc, te voi izbi cu pintenul.
- Ești gata? - Nu, n-o s-o faci.
De fiecare dată câștigi, Diesel.
Știu.
- Bună! -A venit mămica.
Fesul de bufon era ceva care îl nedumerea profund pe Brad.
Toată ziua, băiatul mânca, se juca și dormea cu el.
Dar în clipa când mama sa intra în casă nu mai avea niciun folos pentru ea.
De parcă toată ziua, până la acel punct,
ar fi fost o șaradă inutilă și fără de sens.
Ai stat la soare azi, nu-i așa?
Iar a uitat tati loțiunea de plajă?
Ce faci?
Asta e numele lui întreg. Ce-ți place cel mai mult la el?
Îmi place să mă duc la el acasă.
Cred că în cele din urmă voi ceda și îmi voi lua un telefon mobil.
Serios?
De ce?
Nu am cum să dau de tine când sunt pe-afară cu Aaron.
Ai terminat, nu?
Tu ai unul.
Nu ți se pare ciudat că eu nu am?
Da. Mi se pare. Doar că n-ai vrut unul până acum.
Da, știu.
Există un plan tarifar pentru familie. Putem vorbi gratis.
Bine.
Să vedem doar cum stăm la sfârșitul lunii.
Da?
Îți sunt în regulă mâinile?
După cum îi era obiceiul, în fiecare seară, după cină
mama băiatului îl trimitea pe Brad la biblioteca municipală
pentru a studia pentru examenul de Barou.
Dar el nu ajungea niciodată până dincolo de ușile clădirii.
Brad îi urmărea pe skateboarderi de câteva săptămâni,
câteodată chiar și câte o oră întreagă.
Dar nu a fost niciodată băgat în seamă de vreunul dintre ei.
Avea aceeași vârstă cu băieții ăștia când i-a murit mama.
- Așa să faci! - Nicio șansă!
- Frumos. -A fost fain, omule!
"Probabil că așa eram și eu" se gândea câteodată Brad.
"Probabil că eram și eu unul de-al lor."
Oribil.
Ar trebui să fie castrat.
Rapid și curat, le taie pur și simplu.
Atunci n-ai mai avea de ce să-ți faci griji în privința vecinilor.
Știi ce altceva ar trebui să faci?
Să-i bați penisul în cuie deasupra intrării în școală.
Știi tu, ca un avertisment pentru alți perverși.
Crezi că e amuzant?
Nu-mi vine să cred că vrei să castrezi un om doar pentru expunere indecentă.
Fratele meu obișnuia să se expună când...
când eram adolescenți. O făcea la mine în dormitor,
o făcea și în sufragerie, o făcea pe bancheta din spate a mașinii.
Întotdeauna găsea o modalitate să o facă în așa fel încât
să nu-l vadă nimeni în afară de mine.
Nu ai spus nimănui?
Nu, n-am vrut să aibă probleme.
Poate că ar trebui să fie castrat.
Nu-i același lucru. El nu o făcea cu oameni străini.
Doamne, uite-l.
După atâta timp, două zile la rând.
Unde te grăbești așa?
Poate că avea nevoie de o vacanță.
O vacanță de la ce?
De la statutul de rege al balului.
E o treabă murdară, dar cineva tot trebuie să o facă.
- O închid? - Închide-o.
Închide poarta. Așa.
- E deschisă. - E în regulă.
- O va închide altcineva. - Exersăm?
Ne dăm pe leagăne?
E timpul pentru leagăne!
Cu ce se ocupă?
Nu am vorbit niciodată efectiv cu el.
Serios?
Nici măcar nu-i știm numele de familie.
Parcă ați zis că venea des pe-aici.
- Era ciudat. - Ne intimida.
Trebuia să ne gândim cu ce ne îmbrăcăm dimineața.
Știi tu, să ne machiem. Era extenuant.
Mămico, împinge-mă!
Bine. Vin acum.
Așteaptă!
Îți dau cinci dolari dacă îi afli numărul de telefon.
Câți ani are?
Lucy,
spune-i băiatului ăstuia drăguț câți ani ai.
Am trei ani.
Bunica mea locuiește în New Jersey.
Nu are piscină.
Îți place să înoți?
Nu-mi plac rechinii. Te mănâncă.
Nu-l asculta.
Mergem la ștrand aproape zilnic.
- Apropo, eu sunt Brad. - Sarah.
Veniți des pe-aici?
Nu, doar de câteva săptămâni încoace.
De obicei merg la terenul de pe strada Harris,
cu chestiile alea mari din lemn, știi tu, și cu toboganul între.
Da, închiriem și o casă în apropiere,
pe Ashforth.
Mașina aia de înghețată nu pleacă niciodată.
E așa un coșmar.
Da, mie-mi spui?
Știi, ești prima persoană de-aici care mi-a vorbit vreodată.
Le intimidezi.
Da.
Bănuiesc că nu văd prea mulți tați pe-aici în timpul săptămânii.
Nu e nevoie să fii politicoasă, haide, întreabă.
Ce anume?
Știi tu, cu ce se ocupă persoana care poartă pantalonii în familie.
În regulă. Cu ce se ocupă soția ta?
Face documentare.
- Ca Michael Moore? - Ca PBS.
Eu cred că e admirabil faptul că ești aici.
Nu e niciun motiv pentru care tații nu pot fi cei care să aibă grijă de copii.
Am terminat Dreptul acum doi ani,
dar nu reușesc să promovez examenul de Barou.
Am picat de două ori până acum.
Poate că pur și simplu nu-ți dorești să devii avocat.
Voi mai da încă o dată examenul.
Dacă și acum o dau în bară
va trebui să-mi găsesc altceva de făcut cu viața mea.
- Așa-i, amice? - Așa-i.
Sarah era șocată de felul în care Brad mărturisise acest lucru,
fără a da impresia că e în cea mai mică măsură jenat de eșecul său.
Majoritatea bărbaților nu erau așa.
Soțul ei, Richard, cu siguranță nu era așa.
Se întreba dacă Brad era întotdeauna atât de deschis.
Părea puțin singur,
mult prea dispus să-și deschidă inima
la cel mai mic semn de interes din partea cuiva,
ca multe mame tinere pe care le cunoștea.
N-am putut să nu observ căruciorul.
Mai ai un copil?
Nu, doar Aaron. Pe ăla l-am luat la o vânzare.
Scaunul în plus prinde bine pentru ursuleț.
Lucy refuză să meargă cu căruciorul sau într-un scaun pentru mașină.
Trebuie să mergem pe jos peste tot.
Ne ia o jumătate de oră să mergem trei străzi
dacă nu o duc în brațe.
- Tăticule, am terminat. - Ești sigur? Abia am ajuns.
Am terminat chiar acum.
Bine. În regulă, hopa-sus.
Gata? Unu, doi, trei.
Stai puțin.
- Așa, mulțumesc mult. - Ești bine?
Nicio problemă.
Atunci, în timp ce se uita cum Brad îngenunchează la picioarele fiului său,
Sarah a simțit un neașteptat sentiment de tristețe.
"Nu pleca" gândi ea.
"Nu mă lăsa aici, cu restul."
- Mi-a făcut plăcere să stăm de vorbă. - Și mie.
Stai!
Vino-ncoace. Doar...
Vino încoace.
Le vezi pe femeile acelea?
Doar, da, nu... nu te uita înspre ele.
Știi cum îți spun?
Cum?
Regele balului.
Dumnezeule, serios?
Da, ele o spun ca pe un compliment.
Ești un personaj important în viețile lor imaginare.
Așa că una dintre ele a pariat cu mine, pe cinci dolari,
că nu pot face rost de numărul tău de telefon.
Cinci dolari?
Da.
Îi facem jumi'-juma'?
Se poate aranja.
Nu e nevoie să-mi dai numărul tău adevărat.
Păi, în cazul ăsta, bineînțeles. Ai un pix?
Grozav. Rahat, nu, n-am.
Păi...
Nu, stai, doar... stai.
Știi ce ar fi amuzant rău de tot?
Dacă m-ai îmbrățișa.
- Crezi? - Da.
- Bine, vino încoace.
Dumnezeule!
Vrei să le scoatem din minți de tot?
Da.
Cine va vorbi aici?
- Dumnezeule! - Troy!
- Lucy! - Isabelle!
Isabelle! Vino aici, Isabelle! În regulă, trebuie să plecăm.
- Isabelle! - Troy!
- Cred că a funcționat. - Da, așa cred și eu.
- Păi, mi-a făcut plăcere să te cunosc. - Da.
E în regulă, da. Plecăm.
- E în regulă. - Lucy?
Mergem acasă.
În regulă, așa, ce fată cuminte.
Bravo.
Sunt sigură că fiicei tale i s-a părut foarte educațional.
Îl cheamă Brad. E avocat
și e chiar foarte de treabă.
Pentru următoarele câteva zile, Sarah n-a reușit
să se concentreze la nimic altceva în afară de regele balului
și lucrul curios care se întâmplase
între ei pe terenul de joacă.
Nu se simțea rușinată sau vinovată,
avea doar un sentiment de dezorientare profundă,
ca și când ar fi fost răpită de extratereștri
apoi eliberată, teafără, câteva ore mai târziu.
Așa cum făcuse de multe ori în ultimele zile,
Brad a reconstituit mental sărutul de lângă leagăne.
Încă nu-i venea să creadă că se întâmplase cu adevărat.
Și cu atâta lume în jur.
Troy! Troy!
Aaron fusese deosebit de curios în privința a ceea ce se întâmplase.
De ce o îmbrățișai pe doamna aia?
Păi asta încercam să-ți arăt cu Bozo.
Câteodată, e un joc pe care îl joacă adulții ca să arate că sunt prieteni.
Tu spui "bună, sunt prietenul tău."
Aaron era sceptic.
S-au întors pe terenul de joacă în dimineața următoare
dar nu era nimeni acolo.
Sarah nu se arătase nici la ștrand,
deși Brad își aducea aminte că i-a spus că el și Aaron
puteau fi găsiți acolo în mai toate după-amiezele.
Nu părea să conteze faptul că Sarah nu era genul lui,
nici măcar nu era chiar așa de frumoasă... cel puțin, în comparație cu Kathy,
care avea picioare lungi, păr bogat
și sâni perfecți.
Sarah era scundă, băiețoasă,
și avea sprâncene mai lungi decât considera Brad că e necesar.
Dar chiar și așa, se aruncase în brațele lui în acea zi
de parcă ar fi îndeplinit o dorință secretă
pe care el nu-și amintea să și-o fi pus.
Hei, perversule!
Da, tu, perversule!
Îți plac băiețeii, nu?
- Larry? - Da, e Larry.
Iisuse, omule, nici măcar să nu glumești pe tema asta.
Ce faci? Ești ocupat?
Păi, de fapt, ar trebui să învăț.
Dau examenul de barou luna viitoare.
Credeam că l-ai dat anul trecut.
Da. Vezi ce bine m-am descurcat?
Am o idee mai bună. Intră în mașină.
Haide. Haide. Haide, haide, haide.
Te superi dacă ții astea? Încearcă că le ții drepte.
Faci și tu parte din Comitet?
Eu sunt Comitetul.
Asta... e un mare angajament.
Da.
Nu lucrezi deja cu normă întreagă pentru Poliție?
Da, dar... am luat o mică pauză.
Știi ce ar trebui să-i facă ticălosului ăstuia?
Să-l castreze. Știi tu.
Și cu asta, basta, nu?
Da.
Arăți bine.
Ai tras de fiare?
Doar flotări, abdomene,
câte o alergare ușoară.
Băieților le va plăcea la nebunie asta.
Ce băieți?
Asta-i ceva.
Da, e drăguț, dar nu are prea multe de oferit.
E ca și când ai juca pe ciment.
Hei, așteaptă puțin.
Duane, trebuie să-ți vorbesc despre Comitet.
Adică, ar însemna foarte mult pentru noi dacă am putea conta
pe sprijinul tău în chestia asta.
Ți-am spus deja, Larry, niciunul dintre noi nu se va implica în chestia aia.
Am venit aici să să jucăm fotbal.
Dacă asta vrei și tu, bine, dar nu ne implica în chestia aia.
Bine, bine, în regulă. Am înțeles, am înțeles, am înțeles. Băieți!
Adunarea!
Haideți, haideți, veniți încoace.
Vreau să îl cunoașteți pe noul nostru coordonator de joc.
Coordonator de joc?
Tipul ar face bine să nu fie vreun pămpălău.
A jucat fotbal la facultate.
Da, sunt puțin cam în urmă cu pregătirea.
Voi cine sunteți?
- Noi suntem Gardienii! - Suntem polițiști.
Bine ai venit în Liga de Fotbal de Noapte.
Hai să exersăm niște pase simple.
Brad tot aștepta să intervină bunul său simț.
Avea la dispoziție o mulțime de scuze.
Dar era o senzație așa de plăcută să stea aici, în lumina reflectoarelor.
Și îl încerca un sentiment asemănător celui
pe care l-a avut chiar înainte de a o săruta pe Sarah,
ca și când lumea se deschisese în fața lui,
pentru a dezvălui o nouă posibilitate electrizantă.
În regulă, lăsați-mă numai să mă încălzesc puțin.
Bine! Să trecem la treabă!
Fiți gata!
Ce dracu'?
M-ai placat târziu!
Aici nu-i grădiniță, șmechere!
Poponarule. Zici că ești coordonator de joc?
Eu nu sunt așa.
Ce faci?
Ce e aia? Pentru ce e aia?
Vreau ca jegul ăsta să știe că sunt cu ochii pe el.
Rahat.
Nu cred că vrem să fim aici, Larry.
Nu e o problemă de a vrea sau nu.
Joanie crede că sunt obsedat de tipul ăsta.
Crede că dacă aș avea un serviciu, n-aș trece pe lângă casa lui
de cinci, șase ori pe zi. Dar știi ce?
Cred că ăsta este serviciul meu.
Găsești o rolă de bandă adezivă în torpedo.
Vrei să o iei, te rog frumos?
Scumpo?
Bună!
Unde-ai fost?
Dumnezeule. Ce s-a întâmplat?
Am intrat într-un grup,
îi zice Comitetul Părinților Îngrijorați.
Distribuim fluturași despre ciudatul ăla de pe Woodward Court.
Tipii ăștia joacă puțin fotbal după.
Așa târziu?
Păi, e o ligă de noapte.
Asta înseamnă că va fi o chestie regulată?
Nu, nu, nu, doar o dată pe săptămână,
după ce termin de învățat la bibliotecă.
E bine așa?
Cine sunt tipii ăștia?
Îți mai amintești de Larry Hedges?
Tipul din Sprinkler Park, cu gemenii?
E organizația lui.
Credeam că nu-ți place de el.
E în regulă.
Comitetul ăsta are mare dreptate.
E destul de înfricoșător ca un asemenea ciudat
să locuiască așa de aproape de terenul de joacă.
Știu.
Refuz până și să mă gândesc la asta.
Probabil că ar fi bine să faci un duș.
Brad făcu repede un duș, sesizând o ocazie rară
de a face sex cu soția sa.
"E exact ceea ce aveam nevoie" gândi el.
"Ceva care să-mi ia gândul de la sărutul ăla."
Te rog nu.
Haide, Kathy, am mai discutat asta.
Trebuie să înceapă să doarmă singur.
Știu. Arată așa de confortabil.
Ei bine, poate să fie la fel de confortabil și în patul lui.
Mi-e atât de dor de el.
M-am cam săturat să mă trezesc cu piciorul lui în gură.
Este un picior perfect.
Uită-te la el. Numai uită-te la el.
E un drăcușor chipeș.
E perfect.
Noapte bună.
Numărul 2, Hillcrest,
era un spațiu imobiliar impresionant.
Chiar și așa, Sarah era indecisă în privința
casei pe care o ocupa.
Nu fusese implicată în achiziționarea sau construirea ei.
Casa fusese lăsată de mama lui Richard.
Și decorațiunile erau resturi rămase din prima lui căsnicie.
La vremea când Sarah a ajuns aici
Richard nu era prea interesat să redecoreze.
Așa că ea s-a decis să lase totul așa cum era,
cu excepția unei singure camere, pe care și-a ținut-o pentru ea
și pe care a început treptat să o mobileze
cu rămășițele fostului său eu.
Din momentul în care s-a năsut Lucy,
Sarah a refuzat să angajeze pe cineva care să aibă grijă de ea.
Îmi citești o poveste?
Imediat, bine?
- Pot să stau la tine în poală? - Am spus imediat!
Du-te termină-ți programul. Du-te.
Nu era foarte sigură de ce a adoptat poziția asta.
Adevărul este că petrecea majoritatea după-amiezelor împărțindu-și timpul,
așteptând cu disperare momentul în care soțul ei se întorcea de la serviciu
și când putea să aibă un moment și pentru ea.
Dar chiar și ăsta nu era un lucru pe care te puteai baza.
Ești gata de plecare?
Poți să aștepți câteva minute?
Îmi pare rău. Richard s-a baricadat în biroul de sus.
- Își termină niște chestii de la birou. - Nicio problemă.
Oricum am o mică surpriză pentru cineva.
E o adevărată teroare noaptea.
Iar n-am putut-o convinge să doarmă dupa amiază.
- Sărăcuța de ea. - Mai degrabă, sărăcuța de maică-sa.
Bună.
E cumva vreo fetiță drăguță prin casă?
Măiculiță!
Ce...
Ce-am găsit?
- O jucărie. - O jucărie.
Jean, nu era nevoie să faci asta.
Cățelușul ăsta avea nevoie de o fetiță care să-l îngrijească.
Și știu o fetiță care avea nevoie de un cățel.
Lasă-mă să văd.
Sarah începea să se înfurie.
Plimbarea ei de seară era singurul lucru
pe care îl aștepta cu nerăbdare toată ziua, și Richard știa asta.
Dar, dacă Richard a învățat vreodată ceva de la viață,
a fost că era ridicol
să fii în conflict cu propriile-ți dorințe.
Își putea imagina cu ușurință ce-ar fi zis oamenii
dacă l-ar fi putut vedea în momentul acesta.
Exact același lucru pe care l-ar fi zis dacă cineva le-ar fi spus
că vecinul său, Ray, era travestit,
sau că Ted, de la serviciu,
făcea sex cu bărbați necunoscuți în baruri de pe autostradă.
"Dar ne dorim ce ne dorim", se gândi Richard,
"și nu prea putem face nimic în privința asta."
Dăduse accidental peste site cu 11 luni în urmă
în timp ce făcea o documentare pentru o firmă de consultanță.
Ușa de la birou era deschisă larg.
Dar a urmat link-ul oricum.
Era complet absorbit de noua sa descoperire
când Ted i-a bătut la ușă.
Iau comenzile pentru prânz. Vrei ceva?
Relaxat, dar cu mare grabă,
Richard a izgonit-o de pe ecran pe Katy Curviștina...
Da, vreau o salată cu pui.
... și a reintrat în ritmul unei zi normale.
Abia câteva luni mai târziu
Richard s-a mai gândit la site-ul peste care dăduse din întâmplare.
Mai aveți nevoie de mine pentru ceva?
Nu, nu, poți să mergi spre casă.
Eu stau să mai răspund la niște mail-uri.
Să nu stai prea mult, ți se va răci cina.
În ultimul timp, Katy Curviștina devenise o problemă.
Se gândea mult prea des la ea
și petrecea ore de-a rândul studiind
miile de fotografii pe care le avea la dispoziție.
Unele dintre practicile lui Katy i se păreau bizare,
chiar deranjante.
Avea o pasiune pentru ustensile de bucătărie,
spatule, și pentru îmbrăcatul în fetiță
și jucatul cu baloane.
Dar cine era Richard să o judece?
Asta e.
Oricât de aproape se simțea uneori Richard de Katy Curviștina,
și oricât de mult credea că o cunoaște,
nu putea niciodată să treacă peste faptul incomod
ca ea exista pentru el numai ca o imagine digitală.
Chiloțeii erau o încercare de a rezolva problema.
Poate că o adulmecare sau două ar putea grăbi puțin lucrurile,
astfel încât să se poată întoarce jos, la viața reală,
unde îl aștepta soția,
nerăbdarea ei crescând cu fiecare minut.
Ce faci?
Mai ai mult? Fiindcă eu chiar vreau să mă duc să-mi fac plimbarea.
- Puteai să bați la ușă! - Am bătut!
Trebuie să vorbim.
Ești extrem de tăcută azi.
- E totul în regulă? - Poftim?
Da.
Va trebui să mergi fără mine mâine seară.
Am o întâlnire cu grupul de lectură.
Bine.
Ești sigură că e totul în regulă?
Da, îmi pare rău.
Cred că sunt doar puțin obosită.
Și ce citiți?
"Crimă și pedeapsă."
E destul de erudit pentru un grup de lectură.
Purtăm niște discuții extrem de antrenante.
Ar trebui să vii și tu săptămâna viitoare. Discutăm despre "Madame Bovary".
Ai putea să fii surioara mea.
Surioara ta?
Încercăm să implicăm femei tinere.
Le numim "surioarele" noastre.
Nu știu, Jean.
Am citit Madame Bovary în liceu.
E un text destul de misogin.
Asta e o perspectivă interesantă.
- Ar trebui să vii și tu. - Lasă-mă să mă mai gândesc.
Mă scuzi puțin, Jean?
E cineva la ușă. Te sun, bine?
Bună!
Dumnezeule,
asta da surpriză.
Nu te-am mai văzut de...
Sper că nu te deranjează. Soțul tău spunea că te întorci curând.
Nu, chiar deloc.
Mă bucur să te văd.
Doamne, poți să-ți aduc niște ceai sau ceva?
Nu pot să stau mult. Am venit doar să te avertizez.
- Îl știi pe tipul ăla, pe pervers? - Da.
S-a dat cu bicicleta pe lângă terenul de joacă
uitându-se la copii.
Dumnezeule.
Doamne, poliția știe?
Nu pot face nimic. Nu încalcă nicio lege.
Cred că așteaptă să omoare pe cineva.
M-am gândit că ar fi bine să știi.
Mersi, e frumos din partea ta.
Dă-mi voie să-ți aduc niște ceai.
Îmi pare rău. Nu cred că e o idee bună.
N-am vrut să-l sărut.
Nici măcar nu știu cum s-a întâmplat.
Ar fi bine să mă duc. Mike se va îngrijora.
Vrei să vorbim?
Sunt obosită.
"Brad! Te rog uită-te peste astea."
"Chiar ai nevoie de ele?"
Bună.
Nu, doarme încă.
Da, eu acum mă uitam peste ea.
Nu, cred că n-am nevoie de ele.
Bine.
În regulă.
Bună.
Alo?
Da, aș dori să fac o comandă.
Pierce, Sarah. Doamnă.
E vorba despre costumul de baie roșu, de la pagina 29.
Ascunde-ți burtica.
Păi, am mărimea...
Zece, opt? Adică, cred.
Opt.
Vrei să intrăm în bazin?
Vrei?
Un, doi.
Tati, pot să intru în bazin?
Imediat, bine?
Bine.
Așa.
Mami, trebuie să fac pipi.
Fă în bazin.
Nu, vreau să merg la baie.
Serios?
Bine, haide.
În regulă. Gata?
Așa.
Lasă-te în jos.
Bat toba!
- Tu erai. - Da, bună.
- Bună! - În regulă.
Sper că nu te superi. Lucy are pielea sensibilă.
E mai bine să stea la umbră.
Nu, chiar deloc.
Mă bucur să te revăd.
Da, și eu.
Îmi cer scuze, poți să mă ungi pe spate?
Da, sigur.
Mersi.
Bine.
"Cine bate la ușă?"
- Mersi mult. - "Bate la ușă".
"Bate la ușă".
- "Cine bate la ușă". - E în regulă, doar că...
Lucy, salută-l pe băiețelul de la terenul de joacă.
Bună.
Ți-l mai amintești?
Ștrandul devenise un ritual.
Încercam să gândesc. Doar că nu știu cum.
- Bine, în regulă. - Sunt aici, sunt aici.
Avem creatura și avem flori.
Da.
Zi după zi stăteau împreună la umbră,
ajungând să se cunoască tot mai bine unii pe alții.
Îi trebuie muștar.
- Muștar? - Da.
Neavând de ales,
Aaron și Lucy au legat o prietenie fragilă.
E perfect.
Câteodată Brad și Sarah făceau schimb de copii.
Mama a spus "Tata te-a învățat bine.
Nu e bine să vorbești cu străinii."
Sarah nu se mai distrase așa de bine de ani de zile.
Dar există întotdeauna dorința de a atinge,
de a fi atinsă de Brad.
Și, oricât de mult își dorea asta,
își dorea la fel de mult să păstreze această inocentă viață publică
pe care și-o clădiseră, în văzul lumii.
Așa că a acceptat târgul...
strângerea de mână plină de subînțelesuri, de la ora 4:00,
în schimbul acestui mic petec de iarbă,
a niște loțiune de plajă și al companiei.
Încă o zi fericită la ștrand.
În regulă, fără paste la cină, bine?
Mâncăm mult prea multe paste pe-aici.
Credeam că vă plac pastele mele.
Nu, îmi plac. Asta e problema.
În curând voi putea vinde spațiu publicitar pe fundul meu.
Nu, e în regulă. Trebuie să plec.
Am o întâlnire la 9:00 la Taps.
Credeam că editezi deja.
Da, așa credeam și eu. Doar că...
ceva din povestea familiei ăsteia m-a mișcat.
Tatăl a fost...
O-M-O-R-Â-T
într-un atac cu mortiere
și a lăsat în urma lui un băiețel.
Vorbeam zilele trecute la telefon cu mama
și ea spunea că nu știe ce va face Crăciunul viitor.
Cred și eu.
Nu, nu în sensul ăsta. Mai degrabă
se întreba dacă să mențină cu fiul ei
tradiția începută cu tatăl băiatului.
Și spunea că are talentul
să ceară tot felul de cadouri ciudate de Crăciun...
într-un an echipament de scufundări,
în altul, echipament pentru cățărat.
Ea spunea că nu-i e teamă să încerce nimic.
Faptul că încerca lucruri noi îl făcea să se simtă
în viață.
Trebuie să plec. Ne vedem mai târziu.
Coase unul bun de-al tău și apoi le coasem pe amândouă.
Bine?
Hei, am ceva.
E suficient de cald pentru tine?
Da.
Da, e atât de umed.
Am antrenamente la fotbal la noapte.
Va fi ca și când am juca în saună.
Ai grijă cu tipul ăla italian.
Cum îl cheamă?
Corrente?
Da.
Ții minte ce-ai pățit la genunchi săptămâna trecută?
Să ai grijă, Brad.
Voi avea grijă.
Promiți?
Da. Da, promit.
La meteo ziceau că vor fi averse.
Nu văd nicio aversă.
Mami, îmi dai te rog niște bani să-mi iau o gustare?
Nu, scumpo. Abia ați mâncat. Nu.
Bine.
Nu vor decât dulciuri.
Tot timpul.
Nu.
El e.
Iisuse.
Dumnezeule, el e.
E în bazin.
Dumnezeule!
Jacob, ieși din bazin, acum!
Dumnezeule. E el.
- Pleacă de lângă omul acela. - De ce fuge toată lumea către bazin?
Brooke? Jake?
Dale, ai face bine să vii aici.
Ieși afară din bazin!
Unde e sora ta?
De ce a trebuit să ieșim, mami?
Mi-e frică.
- Unde s-a dus? - Ce se întâmplă?
Mi-e frică.
De ce a venit poliția?
Este un bărbat acolo care nu are bilet de intrare,
așa că ei îl roagă să plece acasă.
Domnule McGorvey. Domnule McGorvey.
Ar fi înțelept din partea dumneavoastră să ieșiți din piscină acum.
S-a apropiat bărbatul ăla de tine?
Sigur nu te-a atins?
Ieșiți din piscină, domnule.
Încercam doar să mă răcoresc.
Bun, să mergem.
Puteți să intrați înapoi în piscină.
Ușurați-ne munca, vă rugăm. Știți ce înseamnă sunetul ăsta.
Haideți. Afară din piscină. Închidem. Haideți.
Ieșiți din piscină și părăsiți zona imediat.
Bine, ne vedem mâine.
O s-o duci în brațe? Haide, pune-o în cărucior.
Nu, n-o să vrea în cărucior.
- Serios? - Nu, n-o să vrea.
Lucy, ți-ar plăcea să mergi cu căruciorul?
Pot să-ți fac rost de un cărucior? Se pare că i-ar place un cărucior.
Nu ți-e în drum.
Nu, e în regulă. Nu te superi, nu-i așa, Aaron?
Fugiți!
Mai bine intrați. Nu vă puteți duce acasă pe ploaia asta.
- Poți să-l culci în camera lui Lucy. - Bine.
E uimitor.
Ea nu doarme niciodată de prânz.
O să fie adormit în următoarele două ore.
O să trebuiască să-l dezbrăcăm de pijamaua aceea, totuși,
înainte să se trezească, sau n-o să mă ierte niciodată.
Frumos loc.
- Așa crezi? - Da.
Păi, Richard trăiește bine.
Cu ce zicea că se ocupă?
Cu minciuni. Te rog ia loc. Fă-te confortabil.
Mai bine nu, ți-aș putea strica mobila.
Mă duc să duc astea în uscător și aduc niște prosoape.
Bine.
Doamne!
Te simți prost în legătură cu asta?
Nu, deloc.
Eu da.
Mă simt foarte prost.
Bine.
Fiule?
Să fii bine.
May știa că nu e normal
ca un adult să locuiască cu mama lui.
Nu avea hobby-uri, nu se distra în niciun fel.
Era ca și cum era încă la închisoare.
Avea nevoie de o prietenă,
iar May intenționa să-l ajute să-și găsească una.
Sunt patru coloane întregi cu femei singure aici
și doar câțiva bărbați. Șansele sunt de partea ta.
De ce n-ar vrea una din femeile astea
să întâlnească o persoană de treabă ca tine?
Eu nu sunt o persoană de treabă.
Ai făcut un lucru rău.
Dar asta nu înseamnă că ești o persoană rea.
Am o tulburare psihosexuală.
Ești mai bine acum.
Nu ți-ar fi dat drumul dacă nu erai.
Mi-au dat drumul pentru că au fost nevoiți.
Păi, poate că dacă ai găsi
o prietenă de o vârstă mai apropiată de a ta
n-ai mai avea pornirile acelea rele așa de des.
Nu vreau o prietenă de vârsta mea, mamă.
Îmi doresc să fi vrut.
Ce-o să te faci când o să mor?
Cine o să aibă grijă de tine?
Ce s-a întâmplat, mamă?
Ești bolnavă sau ceva?
Sunt bătrână. N-o să trăiesc o veșnicie,
cine o să-ți gătească?
Cine o să spele vasele?
Pot să spăl vasele.
N-ai spălat un vas în viața ta.
Aș putea s-o fac dacă aș fi nevoit. Nu sunt retardat.
Nu, nu ești.
Ești un miracol, Ronnie.
Cu toții suntem un miracol.
Știi de ce?
Pentru că în calitate de oameni,
în fiecare zi ne vedem de treabă
și în tot acest timp
știm, cu toții știm
că lucrurile pe care le iubim,
oamenii pe care îi iubim...
în orice moment, totul ne poate fi luat.
Trăim știind asta
și totuși continuăm.
Animalele nu fac asta.
Nu-ți cer să te căsătorești, Ronnie.
Îți spun doar să dai un anunț la ziar, vezi ce se întâmplă.
Bine. O fac dacă asta te face mai fericită.
Dar mă duc la o singură întâlnire. Da?
Ai un zâmbet frumos, ce-ar fi să începem cu asta?
Ce altceva?
Întotdeauna mănânci ce-ți pun în față. Nu te plângi niciodată.
Ce altceva?
Încerci să-ți intri în formă.
Faci exerciții.
Stai pe loc, tinere.
Dacă te duci să te antrenezi,
poți s-o duci la poștă acum.
Hai.
S-o mai facem o dată.
Bine.
Doamne, e al naibii de cald aici.
Ce are spălătorul?
Nu este saltea acolo.
Haide. Întinde-te.
Ești nervos, nu-i așa?
Poftim? Ce vrei să zici?
Din cauza jocului.
Nu-ți face griji. O să te descurci grozav diseară.
Nu știu. N-am mai jucat de zece ani.
Jocul era întreaga mea viață.
Apoi când m-am oprit, pur și simplu...
m-am oprit. Nici măcar nu mi-a mai fost dor de el.
Acum că joc din nou...
mă simt...
nu știu.
Te simți viu.
Da.
E bine.
Așa ar trebui să te simți.
Ai dreptate.
Cred că a trecut ceva timp.
Da.
Salutați-vă.
- Alegeți. - Cap.
Cap este.
Gata?
- Alo? - Bună, mamă. Te-am trezit?
Nu, scumpo. E totul în regulă?
Da, sunt bine.
Nu pari a fi bine.
Nu, nu e nimic. Voiam doar să te salut.
Atunci, bună.
Bună.
Ce mai face piticul meu?
Foarte bine. Doarme chiar lângă mine.
E așa drăgălaș.
Brad unde e?
Brad a iești în oraș.
Sunt surprinsă că biblioteca e deschisă până la ora asta.
Nu e la bibliotecă.
Joacă fotbal cu niște prieteni.
Scumpo. Îți mai amintești când tatăl tău lua cursuri de golf?
El nu e ca tata.
Scumpo, cu toții sunt la fel.
El nu e.
Muncești atât de mult.
Ascultă-mă...
Aș putea să am grijă de băieți când ești la servici;
să fii sigură că nu fac probleme.
- Vrei să vin în vizită? - Nu, nu, mamă, nu veni.
Îmi fac griji pentru copii.
Ce-o să faci dacă pică testul iar?
N-o să pice testul.
Așa ai spus și ultima oară.
Cum vă descurcați cu banii?
Suntem bine.
O să-ți trimit mai mult luna asta.
- Mamă... - Scumpo, nu-i o povară.
- Mamă... mamă, te rog - Mă bucur să te ajut.
Drace.
Deși Gardienii au pierdut la o diferență de 26 de puncte,
Brad s-a simțit ciudat de bine dispus în bar după meci.
Simțea un nou respect în modul în care se uitau polițiștii la el.
- Ce bei, prietene? - Nu mai era eliberat condiționat.
Era un membru al echipei.
Gheață și Advil.
Dacă nu merge nimic, poți să te duci la medicul echipei,
doctorul Daniels. Toți prietenii lui îi spun Jack.
- Bunul doctor. - Noroc.
- Larry? Poftim Larry. - Mersi.
Stai să iau un scaun.
Tocmai ți-am dat de băut. Tocmai ți-am dat de băut.
Nu trebuia să fiu pe teren în seara asta.
Te-am dezamăgit.
Am dezamăgit întreaga echipă.
Sunt încet și sunt gras.
L-am lăsat pe tipul ăla să se pișe pe mine.
Haide. A stat în offside întreaga noapte.
Joanie m-a părăsit.
A luat copiii și s-a dus la maică-sa.
Iisuse, Larry, e o lovitură grea.
Am meritat-o.
Eu și gura mea spartă.
I-am spus că e târfă,
în fața copiilor.
De ce ai făcut asta?
Nu știu.
Eram în toane proaste sau așa ceva.
Acum sunt terminat.
Hei, ai auzit ce-a mai făcut perversul?
S-a dus să înoate la ștrand.
- Poftim? - Da.
- Cine ți-a spus asta? - Nimeni. Am văzut-o cu ochii mei.
- La ștrand? - Da, când era caniculă.
- La ștrand? - Da.
Locul ăla e plin de copii.
Băieții mei se duc acolo.
Da, știi ce, a fost o singură dată.
N-o să se mai întoarcă. Au venit polițiștii.
Polițiștii? Care polițiști? Cineva din echipă?
Nu.
Ești sigur?
- A venit cineva din echipă? - Nu, nu.
- Da sau nu! - Ți-am spus că nu.
- Nu, nimeni... - Iisuse Hristoase, nemernicul naibii.
Larry, încetinește.
Încetinește, Larry!
- Acum ce mai e? - Bună seara, doamnă McGorvey.
Ne întrebam dacă nu cumva e Ronnie acasă.
Lăsați-l în pace.
Îl reținem numai un pic. Vrem să vorbim ceva cu el.
Asta e casa mea. Eu plătesc ipoteca
și eu spun cine e și cine nu e...
Ronnie!
- Mișcă-ți fundul pervers încoace. - Chem poliția.
Am auzit că le plac molestatorii de copii.
E în regulă, mamă. Pot să vă ajut, domnilor?
Ronnie, du-te sus.
Larry, lasă-l în pace. Cred că a înțeles ideea.
Putem pleca acasă acum.
Ascultă la mine, rahat mic.
Stai departe de ștrandul ăla.
- M-ai auzit? - Ești un intimidator!
Ronnie n-ar face niciodată ce a făcut el.
Sărmanul copil de la mall...
ce i-ai făcut lui.
Larry?
De ce a spus ce a spus?
Nu te face că nu știi.
Toată lumea știe. Toată lumea!
Sincer, chiar nu știu nimic.
Îmi amintesc că am auzit ceva...
cu câțiva ani în urmă când ne-am mutat aici, dar...
ceva despre un schimb de focuri la mall.
Asta-i tot.
Nici măcar nu te cunoșteam pe atunci.
Îmi pare rău.
Scuze.
E în regulă.
Dispecerul a spus că era un om înarmat la mall.
Mai erau 10 minute și mi se termina tura.
10 minute și ar fi fost cu totul altceva.
Încă mai văd fața băiatului uitându-se de jos la mine.
Da, dar... dar a fost un accident.
Încercai să oprești un tip,
iar băiatul a fost prins
în schimbul de focuri, nu?
Nu, am intrat în panică.
Nu era niciun bărbat înarmat.
Doar băiatul.
Antoine Harris era numele său.
Era mare pentru vârsta lui, avea doar 13 ani.
Era un puști bun. Credea că e o glumă,
îl amenința pe prietenul său cu o armă
în Marele 5.
Interpretau o scenă dintr-un film care le plăcuse.
O vânzătoare i-a văzut din partea opusă
și a sunat la urgențe.
Iisuse, ce groaznic.
Acel...
N-ai știut.
Putea să fi fost pe bune.
Dar nu a fost.
Părinții săi...
A trebuit să...
Am fost diagnosticat cu sindromul de stres post-traumatic
de trei psihiatri diferiți.
De asta m-am retras.
Nu mai puteam să-mi fac treaba.
- Atunci de ce nu faci altceva? - Cum ar fi?
Să împing un cărucior la Costco?
Te-ai putea întoarce la școală.
Îmi iubeam meseria.
Nu vreau să fac nimic altceva.
Te gândești vreodată la termenul "siguranță națională"?
Adică, te gândești la modul serios?
Ziua în care ai aflat
că tatăl tău a fost ucis în Irak,
îți amintești de ziua aceea?
Poți vorbi despre asta?
E în regulă dacă vorbești despre asta?
După ce au venit bărbații
să-i spună mamei,
eu am plâns,
dar ea n-a plâns.
S-a dus în camera ei
și a luat pernele de pe pat
și le-a tăiat cu niște foarfece.
Era plin de pene.
Cred că te-ai speriat de-a binelea.
Nu, încerca să găsească coroana.
Coroana?
Coroana pe care o lași în pernă
după ce dormi pe ea mai mult timp.
Tatăl meu avea două coroane.
Oprește acolo.
- Ți-e foame? - Nu.
Te superi dacă mă duc să-mi iau ceva de mâncare?
Nu, du-te.
Brad?
Scumpule, ești acolo?
Răspunde. Știu că ești acolo.
E timpul pentru somnul lui Aaron.
Bine, cred că ați ieșit pe undeva.
Vă iubesc pe amândoi.
Pa.
Sigur că am făcut-o.
Poftim.
Nu știu, Jean. Nu cred că pot să fac față.
Nu fi prostuță.
- Va fi distractiv. - Serios?
Nu ești singura sora mai mică din seara asta.
Ce bine.
Bună, vrei un pahar?
I-a plăcut cuiva cartea asta? Pentru că mie sincer nu mi-a plăcut deloc.
E atât de deprimantă.
Ea își înșeală soțul cu doi bărbați diferiți,
îi cheltuiește toți banii, apoi se sinucide cu otravă pentru șobolani?
Chiar e nevoie să citesc așa ceva?
Sunt o mulțime de pasaje descriptive bune.
Trebuie să fie deprimantă.
E o tragedie.
Madame Bovary a fost distrusă de un punct slab tragic.
Care-i punctul ei slab?
Orbirea. Ea n-a văzut
că bărbații doar se foloseau de ea.
Ea vrea doar puțin romantism în viața ei.
- N-o poți învinovăți pentru așa ceva. - E vorba de opțiunile femeilor.
Pe vremea aia, o femeie nu avea prea multe opțiuni.
Puteai fi călugăriță sau soție.
- Astea erau singurele opțiuni. - Sau prostituată.
Ea a avut de ales.
Avea de ales să nu-și însele soțul.
Mi se pare reconfortant să citesc despre o femeie
care-și recâștigă sexualitatea.
Ăsta e un mod mai blând de a spune că e o târfă?
Madame Bovary nu e o târfă.
E unul dintre marile personaje ale literaturii occidentale.
Am fost puțin nedumerită de unele trimiteri sexuale.
Cum ar fi asta.
"El a abandonat și ultima fărâmă
de constrângere și respect.
A transformat-o în ceva ascultător,
ceva corupt."
Știe cineva ce înseamnă asta?
Înseamnă că e o târfă.
Cumva este legată
sau ceva de genul ăsta?
Sex anal.
V-ați prins cu toate în afară de mine?
Hai să lăsăm asta deoparte pe moment.
Sunt foarte nerăbdătoare să aud
ce are de spus cealaltă soră mai mică a noastră.
Nu știu dacă știți asta, dar Sarah are doctorat
în literatură engleză.
Doar masterat.
Nu mi-am mai scris lucrarea de dizertație.
Oricum ai mai multă expertiză
decât noi.
Cred că vă înțeleg sentimentele în legătură cu această carte.
Și eu am avut ceva probleme cu ea.
Când am citit-o la facultate,
Madame Bovary mi-a părut o proastă.
Se căsătorește cu bărbatul care nu trebuie
și face o greșeală prostească după alta.
Dar când am citit-o de data asta, pur și simplu m-am îndrăgostit de ea.
E prinsă în capcană.
Are de ales. Poate ori să accepte o viață mizerabilă
sau poate lupta împotriva ei.
Iar ea alege să se lupte.
Ce mai luptă... să sară în pat
cu fiecare bărbat cu care schimba o vorbă.
Dă greș în final, dar e ceva frumos
și chiar eroic în revolta ei.
Profesorii mei m-ar omorî numai pentru că gândesc asta,
dar...
în felul ei ciudat,
Emma Bovary e o feministă.
Ce drăguț.
Deci acum dacă îți înșeli soțul ești o feministă?
Nu, nu, nu.
Nu e înșelat. E foame.
Foamea pentru o alternativă
și refuzul de a accepta o viață de nefericire.
Poate că nu am înțeles cartea.
Arată atât de jalnic.
E frumoasă?
Cine?
Soția ta.
Să te degradezi pentru nimic.
E o întrebare simplă.
E frumoasă, da? Trebuie să vorbim despre asta acum?
Adică, chiar credea că așa un bărbat o să fugă cu ea?
Posibil.
Cât e de frumoasă?
Te dă pe spate.
Frumusețea e supraapreciată, Sarah.
Brad intenționase să fie relaxant.
Dar la ora trei dimineața, a avut exact efectul opus.
Avea o soție frumoasă,
foarte frumoasă, iar ea dormea lângă el chiar acum.
Doar cineva care își lua propria frumusețe de bună
ar fi fost în stare să spună ceva atât de prostesc
și cu o figură serioasă.
Weekend-urile erau grele pentru Sarah.
Închisori de 48 de ore
care separau zilele diferite din timpul săptămânii
de restul.
Mă duc la ocean.
- Da? - Mă duc la ocean.
Iar dansează dansul lui de ocean?
Sarah se lăsa uneori purtată de fantezii
ale unui viitor foarte diferit față de viața pe care o trăia acum,
în care ea și Brad erau liberi să se iubească
în plină zi;
în care nu erau nevoiți să răspundă în fața nimănui
decât unul în fața celuilalt.
Se putea întâmpla, s-a gândit ea. Trebuia,
pentru că nu era sigură că mai putea trăi astfel
foarte mult timp.
Deschide-i din nou gura.
Nu, nu vreau.
Fie ca gura ta să se deschidă.
Fie ca gura ta.
Asta îți intră în gură.
Deschide-ți gura, peștișor.
Ți-e foame, ți-e foame.
Peștișorului nu-i este foame?
Ești în regulă?
Da, sunt bine.
- Dar tu? - Grozav.
Cum a fost weekend-ul tău?
Chiar vrei să știi? A fost nașpa.
Cum a fost al tău?
Oribil.
- Serios? - Da.
Da, am fost pe plajă și tot ce am făcut cu Kathy
a fost să ne certăm într-una.
Pe bune?
Da, a fost cearta anuală
despre luatul examenului de la Barou,
de parcă întreaga noastră viață ar depinde de asta.
Termin-o. O să te simți mai bine.
E toată treaba asta.
Trebuie să merg cu trenul miercuri.
E un chin de două zile.
Nici n-o să-l trec.
- O să te descurci. - Nu.
Nu, ba nu.
N-am deschis o carte toată vara.
Mi-a fost dor de tine.
Și mie mi-a fost dor de tine.
Nu... nu-l da.
- Ce? - Testul.
Lasă-l.
Ar trebui să mergem undeva,
doar pentru o noapte, înțelegi?
Richard e plecat în oraș până vineri
și sunt sigură că pot face rost de o dădacă pentru Lucy.
Nu, nu pot să fac asta.
Trebuie să dau testul.
Așa e bine.
- Arată bine? - Da.
Am un presentiment pozitiv în legătură cu treaba asta.
De fapt, cred că o să mă duc să cumpăr o sticlă de șampanie
să o pun în frigider și o putem deschide ca să sărbătorim
când vom primi vestea cea bună.
Nu-ți pune prea mari speranțe.
Am mai trecut prin asta.
De data asta o să fie altfel.
Simt asta.
Îți vine să crezi? E prima noastră întâlnire.
O întâlnire adevărată, fără copii, adică.
Cum a reacționat Lucy? A plâns sau ceva?
Nu, glumești?
Cu Jean acolo, aproape că m-a dat afară pe ușă.
M-am gândit că putem face ceva cu adevărat frumos.
Am așa de multe lucruri aici.
Am putea face...
o ramă.
Sau o cutiuță pentru bijuterii.
Sau o pălărie.
Ceva pentru mămica mea.
Bine.
- Încetează, încetează. - Nu, Ronnie.
Ron... Ron... Ronnie, stai așa.
Așa.
Arăți frumos. N-o să fie dezamăgită.
Stai să audă despre trecutul meu infracțional.
Nu cred că e nevoie să îi spui asta deocamdată.
Ce-ar fi doar să pălăvrăgiți?
Dacă mă recunoaște cineva?
E puțin probabil. Am făcut rezervarea pentru cină
la un restaurant din Haverhill.
Sheila.
- Sheila. - Da.
E ceva cu mâncarea?
Nu, e bună.
Acasă ai menționat că iei medicamente.
- De care? - De toate felurile.
În mare parte psihotropice.
Deci ai avut un fel de cădere psihică?
În primul meu an de facultate.
Erai așa de tânără?
Ce s-a întâmplat?
Nu știu cu adevărat.
Căderile nervoase nu apar din senin.
Ceva trebuie s-o fi cauzat.
Cred că da.
Dar n-aveam nimic înainte să mă duc la facultate.
Nu știu. Poate că a fost de vină stresul
de a fi singură.
Poate că e un dezechilibru hormonal din creier.
Fiecare psihiatru la care mă duc are o părere diferită.
Un tip, doctorul Faris,
a spus că trebuie să fi fost abuzată sexual când eram mică.
Când i-am spus că nu am fost,
a spus că trebuie că îmi reprimez amintirile.
Și ce s-a întâmplat după aceea?
Ai renunțat la școală?
Nu imediat.
Mama mea a vrut să mă duc
la centrul de consiliere al campusului.
Și au vrut ca problema să fie rezolvată, de parcă aș fi putut
să pocnesc din degete și să fie totul în regulă din nou.
Da, știu cum e.
Știi?
Da, știu.
Așa că au spus că pot să mă las de școală
și să mă căsătoresc și să am o mulțime de copii la fel ca surorile mele,
iar eu nu pot să am grijă de copii.
Nu pot să am grijă nici de mine
de cele mai multe ori. În plus, cine o să se căsătorească cu mine?
Nu ești așa rea.
Poftim?
Nu ești... nu ești așa rea.
N-am mai avut un iubit adevărat de șase ani,
de la a doua mea cădere nervoasă.
Mi s-a întâmplat pe un autobuz Greyhound.
- Eram... - Vreți să le luați la pachet?
Nu, mulțumesc.
Nu, împacheteaz-o, te rog. O iau eu acasă.
O să vreți și desert?
Ce zici, Sheila? Vrei să mâncăm ceva dulce?
Hai să oprim puțin.
Fă la stânga la următoarea.
Închide luminile.
M-am simțit bine în seara asta.
Ultimul tip cu care am ieșit,
știi ce a făcut?
M-a părăsit.
S-a ridicat să se ducă la baie
și nu s-a mai întors niciodată.
M-a lăsat pe mine să plătesc nota.
Nu și-a luat nici la revedere.
N-a sunat să-și ceară scuze.
Oricum nu era genul meu. Era un om important.
Un tip super normal. Nu voia să se întâlnească cu vreo psihopată.
Dar tu pari a fi o persoană de treabă.
Ai face bine să nu mă pârăști.
Ai auzit?
Ai face bine să nu mă spui sau pun eu mâna pe tine.
Stai așa, mamă. Stai așa, tată.
Ar trebui să parchezi mașina pe scara rulantă și înapoi...
- Deci? - Ce?
- Jos și apoi sus. - Testul, prostuțule. Cum a fost?
A fost bine.
N-ai sunat acasă aseară.
Mi-am făcut griji.
Du-te pe scara rulantă.
Cred că mi-ar prinde bine mobilul ăla.
Du-te pe scara rulantă.
- Ia uite cine s-a întors. - Bună.
Bună, Jean.
Mersi.
Mi-ai salvat viața.
Cum a fost colega ta de cameră mai în vârstă?
Grozav.
Da, mersi că ai făcut asta deși te-am anunțat așa târziu.
Lasă-mă să-ți dau ceva pentru timpul acordat.
Nu e nevoie.
Nu, serios. Insist.
Te rog nu.
Bine.
M-a căutat cineva?
Nu, a fost foarte liniște.
A adormit pe patul tău. A fost o zi plină.
Grozav.
Jean, e totul în regulă?
Da, e un copil minunat.
Mami.
Mami!
Da.
Vii?
- Sunt ocupată. - Poftim?
Am ceva pentru tine.
Lasă-mă puțin aici, da?
Brad.
Aaron mi-a povestit despre noua lui prietenă, Lucy.
Pare a fi o fată foarte drăguță.
Cum e mama ei?
Destul de drăguță, cred.
Nici măcar nu-mi amintesc numele ei.
Nu e Sarah?
Sarah?
Da, Sarah,
de la piscină.
Numele fiicei ei e Lucy.
Mama lui Lucy. Da, am uitat. Așa e.
Numele ei e Sarah.
Da, ar fi frumos pentru Aaron
dacă i-ai invita la cină.
Bine.
Deci faci publicitate?
Nu, asta e o concepție comună greșită.
Nu lucrez în domeniul publicitar. Lucrez în domeniul branding-ului.
Și ăsta e un lucru foarte diferit.
Richard are o funcție destul de importantă în companie.
Da, da, am niște clienți
și vin la mine când au
un produs nou de vândut.
Cum ar fi niște tipi care au venit la mine acum câteva săptămâni.
Încearcă să deschidă un lanț de restaurante chinezești, da?
Ei vorbesc cu mine și mă uit în capătul mesei
și îmi dau seama că niciunul din tipii ăștia nu era chinez.
De unde erau?
Erau niște bogătași din Tennessee.
Ei cred că pot să deschidă un lanț de restaurante chinezești destul de bun
ca să-l prostească pe prostănacul american obișnuit.
Doamne.
- E delicios. - Nu-i așa?
Brad e un bucătar fantastic.
Ați văzut fluturașele cu fața tipului
lipite prin tot satul nostru?
O mare "furtună și imbold" în liniștitul nostru orășel, nu?
Da, e o nebunie.
Vreau să știu de ce au eliberat așa un nebun de la închisoare.
Unii din cei care sunt pe urmele lui sunt la fel de nebuni.
- Ce vrei să zici? - Chiar azi am auzit că
un nebun i-a pictat casa săracului om cu niște spray,
a făcut foc în tinda lui. Dumnezeu mai știe ce altceva.
Au aflat cine a făcut-o?
Ei cred că e un fost polițist.
Tipul care l-a ucis pe puștiul ăla de la mall.
Da, nu cred că el e.
Ești părtinitor. Ești prieten cu tipul.
Brad e în Comitetul Părinților Îngrijorați
cu el.
Nu știam că ești în comitetul ăla.
Joc în echipa lui de fotbal.
M-a rugat să-i împart niște fluturașe.
E în echipa ta.
Nu mi-ai spus niciodată asta.
Da.
Știi ce e ciudat?
Nu l-am văzut niciodată pe tipul ăsta, McGorvey.
- Noi l-am văzut. - Ba nu, nu l-am văzut.
Nu tu. Eu și cu Brad.
În ziua aceea de la piscină, ai uitat?
Da, am uitat cu desăvârșire.
Ce s-a întâmplat?
Tensiunea sexuală e un lucru evaziv,
dar Kathy o putea depista destul de ușor.
Era de parcă cineva ar fi învârtit un buton spre dreapta,
iar postul de radio s-ar fi auzit atât de tare și de limpede,
încât aproape ar fi dat-o jos de pe scaun.
Odată ce și-a dat seama de legătura dintre ei,
i s-a părut imposibil că nu și-a dat seama mai devreme.
Ca să-și confirme bănuiala, Kathy și-a dat furculița pe jos
în speranța că în timp ce o va ridica
îi va prinde pe Sarah și pe Brad frecându-și picioarele,
dar se înșelase. I-au cerut să plece și a plecat.
Dar știi ce? Nu părea să fie înfricoșător, da? Adică...
Nu, nu era așa mare lucru.
- Nu, e un tip obișnuit, știi? - Da, adică...
Kathy, ești în regulă?
Da.
O secundă.
Brad se convinsese
că cina decursese bine.
Că el și Sarah reușiseră să-i contrazică suspiciunile lui Kathy,
cel puțin temporar.
Cu siguranță nu-l acuzase de nimic,
și nici nu s-a purtat într-un fel care să-l facă să creadă
că a observat ceva anormal.
Chiar mă bucur că au venit în vizită.
- Noapte bună. - Noapte bună.
Două zile mai târziu, totuși,
soacra lui a venit într-o vizită inopinată...
Mulțumesc, John.
... de durată amenințător de nedeterminată.
Și începând cu acel moment, ea i-a însoțit pe Brad
și pe Aaron peste tot:
La locul de joacă;
Avem nevoie de niște unt. La supermarket;
Și la ștrand.
Bună, Aaron.
Bună, Lucy.
Cel mai greu era la piscină.
Cu toate acestea, după ce a amenințat întreaga săptămână
că se duce la meciul de fotbal, soacra lui Brad s-a răzgândit
în ultima clipă.
- Deci vii? - Mi-ar plăcea,
dar sunt puțin obosită.
Sigur? Ești binevenită.
Nu, du-te tu. Tu și Aaron
m-ați obosit după amiaza asta.
Se pare că ești singur.
Asta e mașina mea.
- Când vii acasă? - Nu știu.
Destul de târziu, oricum.
Ai grijă și ferește-te de necazuri.
Vântul insuflă mari speranțe,
victoria e pe cer.
Unul se alătură celor mulți pe terenul verde.
Având zero victorii din 5 meciuri, Gardienii erau în coada clasamentului
Ligii de Touch-Fotbal de Noapte în Trei State.
Inspectorii, o echipă de experți din domeniul financiar
aveau 4 victorii și o înfrângere cu o ofensivă explozivă
care înscria în mod regulat între 40 și 50 de puncte pe meci.
Dar încă de la lovitura de începere,
acest grup de lepădături format din polițiști
era hotărât să le strice socotelile.
Dar Inspectorii au înscris primii
după ce au recuperat o minge bâjbâită de Bart William
adânc în teritoriul Gardienilor
aproape de sfârșitul celui de-al doilea sfert.
Gardienii au egalat scorul devreme în a doua jumătate...
mișcându-se metodic spre partea adversă a terenului
într-o cursă de 80 de yarzi terminată cu un eseu.
Inspectorii au preluat conducerea cu o transformare în al patrulea sfert.
Cu mai puțin de un minut rămas, cu trei puncte mai puțin,
Gardienii și-au înfruntat năruirea speranțelor.
Jos!
Era ultima lor șansă...
A patra încercare si cinci metri, la linia de 35 de yarzi in terenul lor.
Pe locuri!
Pas, pas!
Da, da, da!
Da, da!
Da!
Doamne!
Da!
Brad, Brad!
Ce vrei?
Toată lumea ne așteaptă la bar. Vii?
De ce nu te duci tu înainte? Vin și eu mai încolo.
O să vii, da? Trebuie să sărbătorim.
Da, da, da, o să vin și eu.
- Promiți? - Iisuse, Larry, tocmai ți-am spus.
- Ai mașină? - Da.
Bine.
O să te aștept cu o bere rece.
Larry, trebuie să te duci acasă acum.
Mai lasă-mă cinci minute. Mi-a promis că vine.
Nu-mi pasă ce ți-a promis, vreau să închid.
Acum mișcă-ți fundu' de aici!
Acum!
Când m-am uitat acolo sus și te-am văzut, a fost...
Slavă Domnului că ai venit.
Nu vreau să mă duc acasă.
Vreau să stau aici pentru totdeauna.
Nu, chiar vreau. Pentru prima oară în viața mea
simt că orice e posibil. Pot să fac ceva, știi?
Ce faci?
Ce vrei să zici?
Nu e adevărat, Brad.
Ce?
Asta. E greșit și e ciudat.
Cât timp o să ne mai furișăm împreună?
Cât mai poate dura? Nu pot să mai fac asta.
Nu, nu, nu spune asta.
Atâta timp cât știu că o să facem asta...
Ce să facem?
Ce-i asta?
Uite...
dacă cina aia de la tine a fost vreo indicație,
pari destul de fericit cu soția ta.
Ai o viață perfectă
- și nu vreau să fiu... - Bine, oprește-te.
Fugi cu mine.
Poftim?
Nu vorbești serios.
Ai încredere în mine.
Haide.
O să plecăm, o să ne descurcăm.
Nu e ciudat.
Copiii se simt bine împreună.
Știu că sunt mai multe implicații, dar...
hai să facem asta.
Te rog. Te rog, Sarah.
Doamne.
Vorbești serios, nu-i așa?
Da.
Bine.
Bine. Bine. Da!
Bine, da.
Afurisitul de Brad, m-am săturat să tot aud de Brad.
M-am săturat de el.
Nici măcar nu-mi place de el. E un fraier.
"Brad a reușit eseul."
Da, știi, de ce n-ar curaj să vină aici?
Pentru că eu i-am făcut pe toți. Prostii.
De asta nici măcar nu e aici, i-e prea rușine să mă vadă.
Nici măcar nu-mi place de vreo cineva din orașul ăsta.
Trezește-te, trezește-te!
Trezește-te, Woodward Court!
Bine, m-am trezit.
Deschideți ochii! Scoateți-vă capetele din nisip!
Capul meu? Capul meu afurisit?
Voi nu vă iubiți copiii?
Nu vreți să-i protejați de rău?
Woodward Court, este un pervers în mijlocul vostru!
Este un afurisit de pervers între voi!
Deschideți-vă ochii! Ocrotiți-i pe copii!
Salvați-i pe copii!
Treziți-vă și vedeți iarba!
- Rămâi înăuntru, Ronnie. - Salvați-i pe copii!
Deschideți-vă ochii!
Treziți-vă și salvați-vă copiii!
Nemernic nespălat! Pleacă de pe peluza mea!
Cine naiba te crezi, domnule Înfumurat?
Fără perverși în Woodward Court!
Te crezi Dumnezeu? Ești departe de asta!
Nu cred că sunt Dumnezeu! N-am spus niciodată că sunt!
Criminalule, tu l-ai ucis pe băiat.
N-am omorât pe nimeni. Ce-ar fi să intri în casă, să te îmbraci?
L-ai împușcat în gât. Am citit în ziar.
- Fără perverși în... - Nemernicule. Dă-mi aia.
Hei, hei!
Dă-mi aia! Ești un...
- Trebuie să te duci acasă. - Vine poliția.
Adică, îmi sperii copiii.
Copiii voștri trebuie să fie speriați!
Locuiesc peste stradă lângă un pervers!
Dumnezeule, doamnă McGorvey. Sunteți bine?
May. May!
May... cred că ar trebui să chemăm o ambulanță.
Karen, cheamă o ambulanță, acum!
- Asta fac! - Drace.
- May! - Asta îmi mai lipsea.
Scuzați-mă, doamnă McGorvey, trebuie să vă punem câteva întrebări.
14.35$.
Statul își continuă campania împotriva inflației
crescând ratele dobânzilor pe termen scurt pentru a zecea oară ieri.
De obicei este o corelație între inflație și reducerile de preț.
Să mergem la departamentul pentru acțiuni...
Cafea cu lapte?
Mulțumesc.
Kim Bryson, vă rugăm
să sunați la centrală.
Mama.
Și eu. Se odihnește.
Jos, termin-o!
Gura.
Adu-l încoace.
E numai a ta.
Domnule McGorvey.
Mă tem că avem vești proaste.
Aveți o cameră mortuară ca să vă facem pregătirile?
Nu e o problemă. Spitalul are o listă pe care pot să v-o dau.
Uitați ce se va întâmpla:
Corpul mamei dumneavoastră va rămâne în patul ei
până la trei ore.
Trei ore e de obicei.
Dar dacă se cere să stea mai mult timp, depinzând de gradul de ocupare,
de obicei nu e o problemă.
Dacă trebuie să sunați pe cineva,
familie, prieteni...
sunt bineveniți ca să-și exercite dreptul de a vizita
înainte ca corpul să fie dus jos ca să fie pregătit de transport.
Aveți ceva întrebări?
Vă pot ajuta cu ceva?
- Nu. - Bine.
Aș vrea să vă reamintesc să luați bunurile personale ale mamei dumneavoastră
înainte să părăsiți spitalul azi.
Și tot ce mai am nevoie de la dumneavoastră acum
e să semnați acest formular.
"Te rog să fi un băiat cuminte!"
Aaron.
Hei, bună, amice.
Poți să te trezești?
Poți să-ți dai jos șapca pentru mine?
Numai puțin.
Ești supărat pe mine, tati?
Nu. Nu, nu, nu, deloc.
Vreau doar să știi
că te iubesc foarte mult
și n-aș face nimic ca să te rănesc, da?
Bine.
Acum poți să te culci la loc.
Lucy, haide.
Să mergem.
Nu stau pe scaunul de mașină!
- Trebuie să urci în mașină... - Nu stau în scaunul de mașină!
Ba da, o să stai!
- O să stai în scaunul de mașină. - Ba nu, nu stau!
Ba da, o să stai. Treci pe scaunul de mașină.
Nu stau în scaunul de mașină!
Bine, doar...
nu trebuie să stai în locul de mașină.
Poți să stai aici. Nu, de fapt...
stai pe podea. Bun.
Bun, stai pe podea. Trebuie să stai jos, da?
Mama o să fie arestată. Să stai jos, da?
Bine.
Mami, vreau să mă duc acasă.
Da, imediat,
imediat ce ajunge Brad aici.
E cineva?
Ronnie?
Dumnezeule.
- Ești în regulă? - Da! Să o facem. Să mergem!
Hei, amice!
Care-i graba?
Da!
- Ce dement. - Drace.
- Fain. - Doamne.
Da, omule.
- Ce-ar fi să încerci și tu? - Poftim?
Da, încearcă. Vezi ce se întâmplă.
Voi sunteți nebuni, eu nu pot să fac așa ceva.
Nu e vorba de asta, e vorba de patinaj.
Haide. Haide.
Ai nevoie de ajutor?
A murit.
Cine? Cine a murit?
Mami. Mami a murit.
Îmi...
Îmi pare rău.
M-a iubit.
Ea e singura.
Mami a murit.
Lucy?
Lucy! Lucy!
Lucy!
Treci pe scaunul de mașină! Treci pe scaunul de mașină!
E în regulă, mami.
Lucy.
Îmi pare rău.
Îmi pare tare rău.
Ai vrea să mergi acasă?
Da?
Brad.
Brad, mă auzi?
Nu te mișca. Ambulanța e pe drum.
Iisuse.
Ce-am pățit?
Băieții ăștia au spus că ai fost leșinat vreo cinci minute.
- Aproape ai reușit. - Ai fost grozav.
- A fost bestial, fiule. - Înapoi, înapoi! Faceți loc.
Stai nemișcat, da? Stai nemișcat.
Hei, frate!
Poftim, ți-a căzut asta din buzunar.
Nu mai am nevoie de ea.
Hei, Duane.
Poți s-o suni pe soția mea?
S-a făcut, amice.
Așa.
Îmi pare rău, Ronnie.
Serios.
N-am vrut niciodată să se întâmple așa ceva.
Ești în regulă?
- Nu! - O să fiu bun acum.
Dumnezeule!
Rezistă, Ronnie.
Rezistă.
N-o să permit să ți se întâmple nimic.
Ține-te bine, amice, da?
Nici în cele mai ciudate vise
Larry nu și-ar fi imaginat că s-ar putea afla din nou în această postură,
în care minutele prețioase contează.
În seara asta ar putea salva o viață.
Știa că Ronnie făcuse niște lucruri groaznice în trecut,
dar la fel făcuse și Larry.
Trecutul nu putea fi schimbat.
Dar viitorul ar putea fi o poveste diferită.
Și trebuia să înceapă undeva.
Traducerea Și adaptarea: veverița_bc & CerealKiller @ www.titrări.ro
Sincronizarea: SergiuS